SIKLÓS JÓZSEF:
              MACEDÓN FÉRFI
 
Kitárt karokkal,
sóvár szemekkel,
remegő lábbal a tengerparton áll –
Pál.
Jöjj Macedóniába,
Jöjj Európába, segíts!
Mert bajok vannak Európában,
Szárnyaló filozófiánk van,
de utcáinkon koldusok.
Gitár zeng márványpalotákban,
rabszolgák hátán szíj suhog.
Bálványokkal tele a város,
A lelkekben űr, riadt magány.
Mi újság? – kérdik, s bomba robban
Athén vagy Belfast piacán,
Lázasan kutat a tudós,
szuperbombát kotyvaszt az üstje,
égnek mered a kölni dóm,
és ég felé száll Auschwitz füstje.
Futnak tőzsdébe, mulatóba,
itt könny, amott közömbös arcok,
trágár, pálinka-szülte nóta,
hazug béke, valódi harcok…
Metróval száguldunk a mélyben,
sebes huzat szemünkbe vág;
de a mélyből felszínre robban
az elfojtott ösztönvilág…
Összkomfortos tömbházainkban
ezrivel élünk – egyedül,
és gyűlöli a gyalogjárót,
ki sietve, autóban ül.
Többé egymásra rá se nézünk,
szemünk a képernyőt lesi.
„Hálás vagyok, elég, amim van”
- e szót vajon ki ismeri?
Mint éjjel-nappali robot
gyümölcse – készen áll a ház,
de máris zörget ajtaján
az idegösszeroppanás… 
Autója és luxuslakása,
szép fia van az ifjú párnak,
de mire szól: apu – anyu,
már árva lett, - szülei válnak.
Kollégiumban a diák
fejében már tudás-özön,
- szalámis zsemlét eldobál
és szüleinek nem köszön.
Öregotthonban él a néni,
mi csak kell, megvan mindene,
évszám jön-e valaki hozzá,
hogy elbeszélgessen vele?
Kórházakban, szakrendelésen
kiadnak sok száz leletet –
e tevékenység mozgatója
ügyintézés – vagy szeretet?
Milliós világvárosokban
minden agyafúrt kényelem
titkát sejtjük, mindent tudunk már,
csak egymást elviselni nem.
Rakéta-röptű életünket
sztreptomicin, gyomirtó vegyszer
könnyíti – és hány emberünk
volt életében boldog egyszer?
Van-e értelme életünknek?
Semmibe hajló büszke ív…
Művészetünk és irodalmunk
absztrakt és nonfiguratív…
Amikor végre úgy tűnik:
Tökéletesen szép az élet –
mint váratlan befejezés:
Nyitott gázcsap, revolver, méreg…
Új szexbombát a sztriptízbárba!
Beatzenét, jógát, heroint!
Horoszkópot, mágia titkát!
Új mámor kellene megint!
Mámorok láncreakciója:
lelkünkön rettentő bilincs…
Ennek a gyötrő szomjúságnak
már enyhülése, vége nincs?
Szomjasan várjuk, hogy segítsen
rajtunk az Ismeretlen Isten!
Akartak segíteni már
vad eszmékkel, féldeci rummal –
Pál!
Jöjj át, segíts
Jézussal, evangéliummal!